Hej.
- Hej. - Hvordan ville du komme hjem?
- Det er midt ude i ødemarken. - Det er dér, de bygger dem.
Jeg fik en køreplan.
- Tak for, at du kom. - Ingen årsag.
- Er alt i orden? - Det føles anderledes, end man tror.
- At komme ud? - Ja, men det ved du jo.
Det er svært at komme tilbage ud i samfundet.
Du savner vel dine børn?
Jeg forestillede mig, at de var kravlet op i min favn.
Deva har det svært. Hun har brug for sin mor.
- Hvordan går det med Max? - Han er vild med sit skateboard.
Snart kan du selv se det.
Kan vi få noget at spise? Jeg er hundesulten.
- Smager det godt? - Husker du fængselsmad?
Jeg husker, at direktøren havde fødselsdag eller sådan noget.
Han ville give os noget særligt.
Han får kokkene til at lave os nogle store bøffer.
Med kartofler til og tærte til dessert.
Nogle inhalerede det. Det var så længe siden.
Nogle satte sig ned, kiggede på kødet og begyndte at græde.
Andre smed bøffen mod væggen.
Stedet kunne rende dem.
- Kom tilbage, Sean. - Jeg har den.
- Det er uretfærdigt. - Jeg sagde det jo.
- Jeg holder med Sean. - Han ville ikke dele.
- Du tager pigens parti. - Præcis...
- Det kunne være Banshee. - Det føles anderledes.
Jeg kan ikke tro det.
Deva havde sådan en. Hun elskede den.
Hun sov sammen med den og havde den med i skole.
Vi læste "The Last Unicorn" sammen. Det var hendes favoritbog.
"Jeg ville trænge ind i din søvn og bevogte dig."
Et eller andet.
- "Men du skal drømme om mig." - Sådan.
- Har du læst den? - Fængselsbiblioteket var lille.
- Hvad er der? - Ingenting.
Sig det.
Jeg troede, at jeg vidste, hvad jeg gik glip af.
Jeg kendte kun til halvdelen. Køb den til hende.
- Er det en Revell? - Godt set. Bygger du modeller?
Det gjorde jeg engang.
- Hvad koster den? - Ti dollar.
- Byggede du modelfly? - Da jeg var lille.
Jeg var kun sammen med den gamle, når vi byggede modelfly.
- Du har aldrig talt om din far. - Der er ingen grund til at starte.
Hvad er der?
Ingenting.
Der er et kamera i øverste højre hjørne.
Ringen om den ydre linse er LED-lamper. Man ses i mørket.
Men Vicon-kameraet i vinduet er trådløst.
Det er nemt at forstyrre signalet.
- Hør lige dig. - Det er det.
Hvis pengeskabet er samme mærke, er det ingen sag.
- Men fanges man foran... - Der er nok en dør ud til gyden.
Hør lige dig.
- Hvad er der? - Den bil...
- Du har set den før? - På den anden gade.
- Så du chaufføren? - Nej. Jeg henter bilen.
Bag os. Vent her.
- Er alt i orden? - Jeg troede, at det var min vens bil.
Kan du hjælpe mig?
Jeg købte vist lidt for meget.
Tak.
Hvor skal du hen? Motorvejen er i den anden retning.
Jeg tænkte, at vi kunne køre en omvej.
- Jeg vil vise dig noget. - Hvad?
Det tager kun et par timer, medmindre du har travlt?
Nej.
Jeg har en gave til dig. Det er der, vi skal hen.
Det er vores hus.
Det er huset.
Jeg tænkte, at vi kunne forsvinde her.
- Ejer du det? - Jeg købte det kontant.
Jeg har en fond til skatterne.
Jeg ville have, at du så det.
Det var en god plan.
Jeg har tænkt på noget.
Det er på tide, at jeg kommer videre.
Siden jeg kom til Banshee-
- har jeg gjort alt værre for dig og din familie.
Det var ikke meningen, men sådan endte det.
Du forsøgte at fortælle mig det.
Jeg kan ikke lege politi for evigt.
Nej, men hvor vil du tage hen?
Hvad vil du lave?
Det ved jeg ikke. Jeg vil bare tage af sted.
Jeg kunne måske tage her til. Jeg ved det ikke.
Jeg kan ikke fortsætte med at gøre dét, jeg har gjort ved folk.
Ikke længere.
Da jeg fandt dig. Havde du et hjem og en familie.
Alt dét, vi skulle have sammen.
Det tog livet af mig.
Og så så jeg Deva...
Jeg ville ikke af sted.
Jeg sagde til mig selv, at jeg beskyttede dig.
- Fra Rabbit. - Ja.
Og jeg troede virkelig på det.
Men det var kun mig, han var ude efter.
Ikke dig.
Så...
Det er bedst for dig, at jeg tager af sted.
- Hvad er der? - Nok ingenting. Bliv her.
- Sherif Hood. - Agent Racine. Kom med.
- FBI kom forbi. - Det kan jeg se.
Mrs Hopewell, Tillykke med løsladelsen.
Sæt dig, hvor du vil.
- Den er ikke nødvendig. - Hvorfor er du her?
- Du fik besøg i fængslet. - Hørte du om det?
Efterfølgende.
Hvis I kendte mig, ville I vide, at jeg kun er ude efter Rabbit.
Hvorfor? Hvad er der mellem jer?
Som ung agent...
...lykkedes det mig at få Rabbits sag.
Jeg tænkte, at jeg kunne skabe opsigt og stige i graderne.
Men jeg knaldede ham for hurtigt.
Hans advokater fik mine aflytninger afvist.
En uge senere blev min meddeler myrdet i Astoria.
Sammen med sin kone og to døtre.
Pigerne og alle andre, han har myrdet siden da...
Dem har jeg ansvaret for.
Har du et askebæger?
Jeg forsøgte ikke engang at holde op.
Nu har jeg ikke lang tid igen. Et halvt år. Et år.
Hvem ved, hvad der sker? Jeg vil ikke have alle de liv på samvittigheden.
Men hvorfor følger du efter os?
Jeg tænkte, at Rabbit ventede på, at hun blev løsladt.
Vi er lokkemad? Du tager fejl. Han kommer ikke.
Han er træt og udslidt. Han har givet op.
- Tror du, at Rabbit har tilgivet jer? - Nej.
- Ved han mere om min far end jeg? - Det handler om, hvad jeg ved.
- Venter du på Rabbit? - Jeg vil skyde ham, til han er død.
- Og hvis vi bliver dræbt? - Du var på skudhold.
- I burde takke mig. - Vi bør være taknemmelige.
- Vi burde samarbejde. - Vi stoler ikke på dig.
Det burde I. Især dig.
Hvorfor?
For det første ved jeg, at du ikke hedder Lucas Hood.
Mit våben er i det store rum.
Jeg venter stadig på en forklaring.
For 15 år siden. Capital Diamond Company.
- Undskyld? - To tyve, men den ene undslap.
Han eller hun gik fri, men du var ikke så heldig.
Jeg så, at politiet forhørte dig. Du røbede ingenting.
Vi kender ikke dit rigtige navn, og så dukker du op i Banshee.
Lucas Hood.
Som sherif.
- Du tager fejl. - Nej. Lad være.
Spild ikke min tid.
Ét af de opgravede lig blev stjålet.
Det lig skulle forsvinde, før man kunne teste DNA'en.
Der var rigeligt med DNA på tøjet.
Og det tilhørte Lucas Hood.
Han havde afleveret en blodprøve som alle andre i politiet.
Det gør dig til noget af et mysterium.
Vil du hælde lidt vand i den her?
- Han ved besked. Han må ikke gå. - For mange har allerede mistet livet.
Nå?
Kan jeg regne med jeres samarbejde?
Ikke igen...
Vi hjælper dig med at finde Rabbit...
- Og hvad sker der så? - Gør du det...
Så behøver jeg ikke stille det næste spørgsmål.
Hvilket spørgsmål?
Hvem er du egentlig?
Er du uskadt? Bliv der.
Jeg tæller til tre.
Satans.
Rabbit.
Han standser ikke, før vi begge er døde.
Nej.
Jeg er her.
- Så du er tilbage? - Ja.
Er du ikke en dag forsinket?
Jo, vi kørte en omvej.
Hvordan gik det?
Nogen forsøgte at dræbe os.
Rabbits folk?
Er han stadig derude? Hvad skete der?
Fint.
Jeg antager, at du ikke tager af sted lige nu.
Det kan jeg ikke.
Jeg klager ikke over, at du bliver her lidt endnu.
Du holder mig ung.
Og du er gavmild med min whisky. Især den gode.
Hver gang, jeg tror, jeg kender vejen frem...
...bliver jeg væltet omkuld igen.
Det er, som om...
- Jeg ved ikke. - Som om du stadig sidder inde?
Sådan nogle som os har ikke brug for tremmer.
Vi bygger vores egne celler.
Når man lever, som vi gør, er det klart-
- at man ender utænkelige steder-
- og undrer sig over, hvordan man er endt der-
- og hvorfor man ikke kan slippe bort.
Noget er gået i stykker inden i os.
Vi mangler noget, som andre mennesker har.
De kan falde til ro og drømme om et bedre liv.
Folk som dig og mig har ikke råd til den slags drømme.
- Hvorfor ikke? - På grund af dét, vi har gjort.
Der er spøgelser, der ikke vil lade os være i fred.
De kan rende mig.
Jonathan Kobylecki www.broadcasttext.com